10. MARTS 1996, MELBOURNE
DET AUSTRALSKE GRANDPRIX
Alle troede, jeg var død. Jeg var helt uskadt. Fuldstændig.
Jeg så et rødt flag. "Det var heldigt. De har stoppet løbet."
Dengang havde vi omstarter og ekstra biler, -
- så jeg ville over i ekstrabilen.
Og nye ørepropper. Og nye handsker.
"Du kan ikke få lov at køre, før du har talt med professor Watkins."
"Hvor er Sid?"
Jeg løb over mod ham som en gal.
Han sagde: "Du er okay. Du har lige løbet 300 meter."
"Hvilken dato er det?" "10. marts," sagde jeg.
"Okay, sæt du dig ind i bilen."
Havde det været få år tidligere, havde jeg været død.
Vi vil se noget helt exceptionelt. Noget, der ser umuligt ud.
Vi vil se gladiatorer. Krigere.
Og vi kan godt lide at se noget, der næsten går galt, -
- men vi vil ikke se folk dø.
Sikke et mirakel! Det er nærmest utroligt!
Martin Brundle stiger ud af bilen, og han er tilsyneladende okay.
Det er utroligt, som det ændrede sig.
Pludselig var det uacceptabelt at dø for sin sport.
Grandprixet er motorsportens olympiade, -
- fyldt med biler i nationale farver. De franske er blå.
De britiske er grønne. Rød for Italien -
- og hvid for tyskerne, indtil Mercedes holdt op med at male -
- deres sølvpile.
Michael Schumacher vinder og bliver den mest succesrige -
- grandprix-kører nogensinde!
... sølvbilerne, som er Nazitysklands stolthed.
Alfa Romeo vinder med den fabelagtige Nuvolari bag rattet.
SPION-ANKLAGEDE KØRERE HENRETTET AF NAZISTERNE
Fernando Alonso vinder det italienske grandprix i Monza.
Franskmændene annoncerer jagten på den hurtigste mand -
- i et nyt verdensmesterskab, som kaldes Formel 1.
Det første løb afvikles på Silverstone-banen.
Enzo Ferrari er ikke imponeret over de nye, britiske biler.
Il Commendatore har kaldt de uafhængige bildesignere -
- for garagistes, dem, der ikke kan bygge motorer.
Fangio taber til sin tidligere holdkammerat Stirling Moss, -
- som kører i en lille Cooper.
Disse mænd er modige, -
- når de presser bilerne og sig selv til det yderste.
Sådan er Formel 1.
Formel 1 blev født i en svunden tid, -
- hvor små drenges helte huserede på himlen.
Som dreng ville man bare være Formel 1-kører.
Man ville være astronaut eller kamppilot.
Efter anden verdenskrig forvandledes det at gøre noget modigt -
- i et fartøj helt naturligt til Formel 1.
Når man ser fotos og film fra den æra, -
- må man bøje sig i støvet for deres seriøsitet.
Jeg voksede op i den verden.
Min far blev verdensmester i 62, da jeg var to år.
De var alle sammen den ægte vare.
Jeg respekterede dem, der kom før mig. Nogle af dem kørte jeg mod.
Jeg mødte engang verdens vel nok bedste Formel 1-kører.
Og det inkluderer også folk som Michael Schumacher og Ayrton Senna.
- Fangio. - Fangio.
- Juan Manuel Fangio.
JUAN MANUEL FANGIO FEMDOBBELT VERDENSMESTER
Det første store Formel 1-navn var måske det største nogensinde.
Fangio vandt fem mesterskaber. Den rekord holdt i 40 år.
Kun Michael Schumacher har vundet flere.
Når man kører i de biler, Fangio kørte i dengang, -
- så er det skræmmende.
Man skulle holde fast i rattet. Der var ingen sikkerhedssele.
Hjelmen var nærmest bare en hat.
Motorbriller. Man skulle være modig.
Den mest hyldede kører i en farlig tid overlevede.
Det år, Fangio trak sig tilbage, 1958, forandrede sporten sig.
Sportens ledelse annoncerede, at der nu ville være to VM-titler.
En titel til den hurtigste kører og en til den hurtigste bil.
Det var en udviklingsproces.
Alle hold måtte presse motor, chassis og teknologi til det yderste.
I denne nye konkurrence truede briterne nu kontinentets mestre.
Alle de engelske hold blev betragtet som garagistes -
- af Ferrari og de andre hold.
En englænder satte voldsomt skub i udviklingen, -
- både for motorsporten og for bilverdenen som sådan.
Vi kører ræs, fordi jeg kan lide det.
Jeg kan lide konkurrencementaliteten og kammeratskabet.
Og jeg kan godt lide de tekniske landvindinger, det skaber.
Colin Chapman var en sjov fyr. Han var til tider lidt nonchalant.
Åh, det ved jeg nu ikke.
Colin Chapman var en ingeniør, som lærte at flyve.
En forretningsmand, som lavede sportsvogne til vejbrug, -
- såvel som til grandprix-brug, under navnet Lotus.
Dengang lavede Lotus rendyrkede racerbiler.
Min far pressede altid på.
At skabe en god bil kræver, at man har presset alting til det yderste.
Colin var helt ustyrlig.
Han var et geni. Han var den holdejer, man helst ville køre for.
I 1963 havde Chapman skabt Formel 1-sportens hurtigste bil, -
- og han havde den hurtigste kører bag rattet i sin Lotus.
Jim Clark var den bedste kører, jeg har kørt imod.
Hele øvelsen gik ud på at køre så godt som muligt. Helt til grænsen.
Jimmy kørte aldrig sådan, at han gik over grænsen.
Han kørte aldrig vildt. Han kørte vildt hurtigt, -
- men ikke på en vild måde. Han kørte helt stabilt og rent. Smukt.
Han vandt flere Formel 1-løb end nogen anden før ham, -
- og kun én gang fik han en andenplads.
Han var fra landet. En landmand fra området nær Skotland.
Han var fåmælt. Nærmest uskyldig.
Jeg ville gerne komme tilbage hertil oftere.
Der er så afslappende her, helt modsat motorløbene.
Clark blev Formel 1-sportens stjerne.
Og en anden mester, Graham Hill, var hans elskværdige ærkerival.
Alle var nært knyttede til hinanden. Jim Clark besøgte os, -
- og jeg kendte Colin Chapman, lidt som jeg kendte min far.
De lød ens og havde ens overskæg.
Colin var ekstremt udadvendt. Meget sjov at være sammen med.
Men han var meget anderledes end Jimmy.
Jimmy var mere stille, men de var som brødre for hinanden.
Sammen pressede de grænsen for både fart og opfindsomhed.
Til sammen vandt de fire verdensmesterskaber -
- og fem britiske grandprixer.
Men trods al deres succes vandt de aldrig det mest berømmede løb.
MONACOS GRANDPRIX
Hurtige biler og modige sjæle fra hele verden har kørt ræs her -
- siden 1929.
Monaco er rædselsvækkende.
Man fatter ikke, det er muligt at afholde motorløb der.
De første omgange sidder man og strækker halsen.
Der er barrierer overalt, og man kan næsten intet se.
Man er millimeter fra barriererne.
Enten kører man en omgang, man er så utrolig stolt af, -
- eller også ryger man ind i muren.
Faremomentet er noget af det, der driver os kørere. Vi elsker det.
Én mand mestrede disse gader som ingen anden kører nogensinde.
Monaco betød noget særligt for Senna. Han var den bedste i verden.
Hans koncentrationsevne over en omgang var uhyggelig.
AYRTON SENNA KVALIFIKATION 6. MAJ 1989
Ayrton vandt seks gange i Monaco og tog dermed rekorden.
Det var én sejr mere end manden med filmhelte-overskægget.
Graham Hill tog til Monaco i 1966 -
- for at forsvare sin tredje sejr i træk.
Det er et fantastisk løb at se. Hvis man vil se ét grandprix, -
- så skal det være det her. Og her er også så rart.
At tage til Monaco og tale med mænd er spild af tid. Undskyld mig lige.
På den tid var motorløb farligt og sex ganske sikkert.
Det er stadig den der prestige, der definerer Formel 1.
Det er en begivenhed. Konger flokkes dertil.
Det er spændende for mig at se en ekspert på sit felt.
Graham Hill er en, man straks kan lide.
At se ham køre gjorde mig mere interesseret i motorløb.
Dengang var Hills hårdeste rivaler også hans næreste venner.
Folk var så tæt knyttede. Fra kørerne til mekanikerne -
- til koner og kærester. Alle var gode kammerater.
AUSTRALIEN 1966
Vi tog på ferie sammen. Vi boede sammen. Vi rejste sammen.
Man følte sig som en del af en familie.
Motorløb var kun en del af det.
Kørerne dannede en fagforening. Grand Prix Drivers' Association.
Snart fulgte kvinderne trop med Doghouse Club.
Doghouse Club var der, hvor jeg voksede op hos konerne og kæresterne.
Nu kalder de dem vist påhæng.
Betty Brabham rejste sig op under en middag.
Hun sagde: "Jack er en møghund."
Så indså de, at de alle sammen havde det på samme måde med deres mænd.
De legede altid med deres motorer og gav os ikke nok opmærksomhed.
At han arbejder hele aftenen på sin bil, -
- og den så bryder sammen ...
Man skal virkelig elske sin mand for at være en god kører-kone.
Konerne tog tid.
Det afgjorde startopstillingen. Der var ingen officielle tidtagere.
Folk har nogle lidt romantiske minder om det.
Vi var ligesom en klan.
De rejste i karavane fra by til by, fra land til land, -
- et halvt år ad gangen.
Selv de mest hyldede kørere deltog i Formel 2-løb i friweekenderne, -
- så familiecirkusset kunne fortsætte på sin vej.
Jeg kørte Formel 2 med Bruce McLaren, Jochen Rindt, Jackie Stewart -
- og Jim Clark. Den tids topkørere.
Jeg fik et chok, for de trådte på bremsen på vej ind i en kurve -
- på det tidspunkt, hvor jeg slap den igen.
Der er et punkt, hvor man tænker, at nu skal den ikke presses længere ud.
Der, hvor man kører til grænsen og udfordrer skæbnen.
Problemet er, at når man først har presset den derud, -
- er det umuligt at modstå. Man vil gerne gøre det igen.
MONACOS GRANDPRIX 1967
Den karismatiske, unge italiener Lorenzo Bandini, -
- som kørte for Ferrari, døde efter en ulykke i Monaco i 1967.
Det var begyndelsen på den tid, hvor bilernes fremskridt -
- løb fra banernes sikkerhedsforhold.
Kimen var allerede lagt til et oprør blandt kørerne.
Få måneder før Bandinis død ændrede FIA reglerne.
De fordoblede motorstørrelsen og mere end fordoblede motorkraften.
De kørte nærmest på de samme baner som før krigen.
Banerne havde ikke ændret sig. Lægehjælpen var den samme.
Brandberedskabet var det samme.
Og pludselig kørte bilerne næsten dobbelt så hurtigt.
Det år overbeviste Colin Chapman Ford om at investere -
- i en enormt kraftig motor til hans nye, endnu lettere bildesign.
Han hyrede Graham Hill til at køre for Lotus -
- sammen med hans gamle rival Jim Clark.
Motorsportens nummer et begyndte at sælge reklameplads på bilerne.
Sponsorer gav penge, som betød bedre biler.
Han malede bilen, som de ville have den, -
- så længe han fik flere ressourcer til at føre sine ideer ud i livet.
For de 23 kørere betød sponsoraterne mere mediebevågenhed.
Snart var kørerne enhver drengs helt.
Mit første rigtige idol var Jim Clark. Ham ville jeg gerne være.
Et af Clarks første løb i Gold Leaf Tobaccos røde og gyldne farver -
- fandt sted i Tyskland.
Det var et Formel 2-løb i 1968 på Hockenheim i april.
Jeg deltog.
HOCKENHEIM FORMEL 2 7. APRIL 1968
Jeg må desværre meddele, at køreren Jim Clark -
- har været involveret i en dødsulykke på langsiden.
Hele verden stod stille, da det skete.
Når man er barn, forstår man ikke, hvad der foregår.
Men jeg så det på tv, da Jim Clark døde.
Som I sikkert har hørt, blev racerkøreren Jim Clark dræbt i går.
- Var han en af dine venner? - Ja, det var han, Peter.
Jeg er meget ked af det, og det er alle i motorsporten.
- Han var en god kører, ikke? - Jo, en af de bedste.
Måske den bedste nogensinde.
Colin mente, det skyldtes en punktering.
Han var helt knust og blev aldrig den samme igen.
Det er det tragiske ved motorsport. Når man kommer tæt på en kører, -
- og der sker en ulykke, så gør det så meget mere ondt.
Han var min bedste ven. Den bedste, jeg nogensinde har haft.
Der var ingen sikkerhedsbarriere, og han kørte ind i nogle træer.
Jeg havde altid sagt til min kone, at passede man bare på, -
- så var det ret sikkert.
Vi indså, at hvis Jimmy døde, så kunne alle jo blive dræbt.
I 1968 døde der en kører hver måned i den samme weekend, -
- fire måneder i træk.
Og den femte weekend kørte vi under forhold, -
- vi aldrig burde have kørt under.
Man kunne ikke se 60 meter frem på grund af tågen og regnen.
Det første, jeg sagde, da jeg steg ud af bilen, var:
"Er alle okay?"
Hvis man sagde til FIA, at det altså var farligt, -
- så sagde de: "Jamen så kør lidt langsommere. Det er op til dig."
De ville ikke se virkeligheden i øjnene.
De kendte ikke kørerne og deres koner og forældre.
Dengang tænkte jeg, at hvis jeg opnåede lidt magt i den verden, -
- så ville jeg gøre noget ved det.
En måned efter Clarks begravelse satte Graham Hill sig i sin Lotus -
- og vandt det spanske grandprix.
Min far indgød Lotus-holdet nyt mod -
- ved ikke at lade tragedien ødelægge alting.
Graham Hill fortsatte i 68, og han vandt et mesterskab til.
Man indså, det var en anden verden. Kørerne kunne bare fortsætte.
Nogle mennesker er ligeglade med faren.
DET ITALIENSKE GRANDPRIX MONZA 1969
... ned mod Vialone med 295 km/t. Fire biler i samlet trop.
Nu drøner de ned mod Parabolica-svinget.
Kan Stewart holde føringen på denne sidste omgang?
Jochen Rindt tager føringen i det sidste sving af sidste omgang.
Det bliver utrolig tæt! Det må det blive!
De kører over mållinjen sammen! Der er nærmest dødt løb!
Det er Jackie Stewart, Rindt, Beltoise og McLaren!
Aldrig har man set et motorløb ende sådan!
Jeg vandt løbet med omtrent så meget her over Jochen Rindt.
Publikum gik helt bananas.
Pludselig var de over os, og politiet prøvede at holde dem tilbage.
Vi endte med at låse os inde på et toilet, -
- og de prøvede stadig på at komme ind til os.
Intet publikum er mere entusiastisk end det italienske.
De er virkelig passionerede.
De er så livlige og entusiastiske.
Set fra Monza er det verdens hovedstad.
DET ITALIENSKE GRANDPRIX MONZA
En af de elskede Ferrarier fører, og der er en til som nummer to.
Tifosierne går amok overalt omkring mig.
Ferrari-flagene vajer! De stejlende heste stejler!
Michael Schumacher vinder i Italien!
Siden 1929 har Ferrari-fans flokkedes til Monza-banen.
Tifosierne. Titusinder af dem.
De jubler, beder, -
- græder for en tysker.
Eller en sydafrikaner. Eller en englænder.
De italienske fans løftede mig op og bar mig hen til podiet.
Det var helt utroligt.
Tidligt i min karriere forstod jeg ikke, hvad det betød.
Ferrari? Ja, okay, det er en racerbil.
Jeg forstod ikke dens historie.
Enzo Ferrari, Il Commendatore, skabte et dynasti.
I Formel 1-sportens første 20 år havde hans motorer -
- ført til seks mesterskaber.
Ferrari havde også mistet seks kørere.
For mig er den vigtigste sejr den, der endnu ikke er vundet.
I 1969 jagtede Ferrari og alle andre Chapman og Lotus, -
- som var på vej ind i en fager, ny verden.
Pludselig kørte vi med vinge.
Da vingerne kom, ændrede alting sig.
Aerodynamikken giver bedre vejgreb, så bilen kan tage kurverne hurtigere.
Vingerne gør, man kører langsommere på langsiden, -
- men hastigheden i kurverne røg i vejret.
Når hastigheden stiger i kurverne, bliver det farligere.
Sådan udviklede sportsgrenen sig. Man kan ikke standse udviklingen.
Det første hold, der udnyttede aerodynamikken, var Lotus.
Colin Chapman ankom klokken fire om morgenen.
Han havde drømt om en enorm vinge.
I Spanien, til det andet grandprix i 69-sæsonen, -
- bad Chapman før løbet sine mekanikere forlænge vingen -
- på den forsvarende mester Hills og den nye kører, -
- den tyskfødte Formel 2-stjerne Jochen Rindts, biler.
DET SPANSKE GRANDPRIX 1969
Fra pitten kunne vi se vingerne begynde at give efter.
Grahams røg først.
En af drengene prøvede at signalere til Jochen.
Rindts vinge gav efter i samme sving.
Hill slap uskadt fra det og kæmpede så for at hive sin holdkammerat ud.
Rindt brækkede næsen og kæben, -
- og tilliden til ham, der byggede hans bil, led et knæk.
Hvis Jim Clark havde været som en bror for Colin Chapman, -
- så var Jochen Rindt som en vranten søn.
Jochen havde et par sammenstød med den gamle.
"Vinger har intet at gøre på en bil.
F1 bør være seriøst, ikke et bil-lireshow." Jochen Rindt, 1969.
Forældreløse Rindt overtog familieformuen som 18-årig.
Så begyndte han at købe racerbiler.
Som 25-årig giftede han sig med modellen Nina Lincoln, -
- datteren af en anden kører.
Jochen var spids. Han reagerede altid meget stærkt på ting.
Det er altid et spørgsmål om held, om min bil holder hele vejen.
Et par gange nægtede Rindt at køre en bil, -
- fordi han mente, den var for farlig.
Unge kørere vil køre i hvad som helst.
Jochen Rindt var helt anderledes.
På et tidspunkt kom han et dollartegn på sin hjelm.
Han ville gerne købes fri af sin kontrakt.
Jochen havde en mystisk manager, der hed Ecclestone.
Rindt og Bernie spillede tit kort.
Han var altid tændt, lidt som en forretningsmand.
Bernie kunne håndtere Chapman.
Normalt kom folk kravlende på deres knæ, når de skulle tale med ham.
Han ville have Jochen til at køre en bil, men Jochen ville ikke.
Det skændtes de om.
Bilerne var meget lette og nok ikke så sikre. Men helt sikkert hurtigere.
I 70 afslørede Chapman en ny Lotus til sin stålsatte, unge kører.
En bil, der skulle modernisere Formel 1-sporten.
Den kileformede bil, luftindtagene.
Den var utrolig avanceret og fantastisk ...
... skrøbelig.
Bilen blev udviklet under løbsmøder bag i lastbiler.
Mange ting faldt af eller gik i stykker.
Man tænkte slet ikke i sikkerhed.
Lad os være ærlige.
En bildesigner vil primært gøre bilen hurtig.
Farten kommer først.
ZANDVOORT DET HOLLANDSKE GRANDPRIX
En måned inde i sæsonen i 70 droppede Rindt sine forbehold -
- og skrev Chapmans nye Lotus ind i historiebøgerne med et drøn.
CHAPMANS NYE LOTUS GØR DET IGEN
RINDT OG LOTUS VINDER I FRANKRIG
Jochen Rindt og jeg var de to hurtigste kørere.
Jeg så en del til bagenden af hans bil i 1970.
RINDT DRØNER OP PÅ FØRSTEPLADSEN
FIRE I TRÆK TIL RINDTS LOTUS
De kom til Monza med næsten dobbelt så mange point som nummer to, -
- holdejer og kører Jack Brabham.
Under træningen besluttede vi at fjerne vingerne.
Det handlede om fart på langsiden. Den fik man mere ud af på Monza.
75 % af kørerne tog vingen af.
Vingen blev taget af, og bilen var helt umulig at køre i.
Det var første gang, jeg blev bange i en racerbil.
Jochen mente, han kun kunne få fart nok på uden vingen.
Men den bil havde aldrig kørt uden vinge.
Jeg løb tilbage til hans kone Nina for at fortælle, hvad der skete.
Jeg vidste ikke, hvordan Jochen havde det, -
- men jeg ville ikke gøre hende bekymret.
Bernie og jeg løb ned til Parabolica for at se, hvordan det så ud.
Da var Jochen gået bort.
Så går det op for en, man er den sidste, han talte med.
Man grubler over, om man har begået en fejl.
Men det var Jochen, der ville have vingen af.
Hvis du kunne ønske noget, hvad ville du så ønske dig, Nina?
At du ville holde op med motorløb.
En af de første, som betvivlede sikkerheden i Formel 1, -
- blev revet bort i en alder af 28 år.
To måneder senere fik hans enke verdensmesterskabstrofæet.
Det eneste mesterskab, som blev vundet posthumt.
Hvis Jochen Rindt havde fået bare helt basal lægehjælp, -
- så havde han overlevet.
Kørerforeningen havde et veludstyret køretøj.
Der var alt i det. Men han blev ikke lagt i det køretøj.
De kørte ham på det forkerte hospital.
Og han var død, da de nåede frem til det rigtige.
Jochen Rindt var den tredje Formel 1-stjerne, der døde det år.
BRUCE MCLAREN DØD
Bruce McLaren døde på Goodwood. 19 dage senere døde Piers Courage.
Det var en slem tid, for vi mistede mange store ikoner.
Det var en ulykke. Andet vidste verden ikke.
Det var en ulykke, og han blev dræbt.
Ingen så på, hvorfor ulykken skete, og om den kunne være undgået.
Der skulle altid en tragedie til, før vi sagde: "Det kan gøres bedre."
"Bilerne bliver bedre og bedre. Hurtigere og hurtigere."
"Hvorfor ikke bruge vores viden til at gøre dem sikrere?"
Der er en sammenhæng mellem Formel 1 og rummet.
Som barn fulgte jeg alle månemissionerne.
5, 4, 3, 2, 1.
Tænding.
Liftoff!
Det var på samme tid, de sendte folk op på månen.
Der er ild i de her maskiner.
De kører ud over grænsen.
Ind i nye verdener. De bryder barrierer.
Og det er et spørgsmål om liv og død.
Sådan er Formel 1 også.
I starten af sæsonen vidste man, en eller to af ens helte ville dø.
Koen Vergeer var en af mange drenge, som var besat af Formel 1 -
- i sportens voldsomste årti.
Han var kun 11 år gammel, da han så sit første løb, -
- det hollandske grandprix.
Vi tog toget derhen, og man sætter sig i klitterne.
Der er ikke nogen skilte.
Man kan fare vild i klitterne, hvis det er.
Efter en halv times tid finder man banen.
I de tidlige 70'ere var Formel 1 lidt af et cirkus.
Før bilerne kom ud og kørte træningsomgange, -
- vidste man ikke, hvem der ville dukke op.
Hvert hold forhandlede med promotorerne på de forskellige baner.
Faktisk betalte arrangørerne tv-kanalerne for at vise grandprixet.
Det hele var meget uformelt dengang.
Som fan kunne man vade lige ind i paddocken, hvor ens idoler var.
Jacky Ickx var mit idol. Han havde et mystisk navn.
Jacky Ickx, den drengede belgier, som kørte for Ferrari i 70, -
- var den eneste kører, som kunne have slået Jochen Rindt.
Ickx var meget tæt på at blive sæsonens fjerde dødsoffer.
At blive forbrændt er noget af det mest smertefulde, man kan opleve.
Man kan brække lemmer og alt muligt, -
- men det er frygteligt at blive forbrændt.
Jeg troede ikke, det ville ske for mig.
Det sker ikke for mig.
Man tror altid, det vil ske for en anden.
Det sker ikke for mig.
Mange kørere er overbeviste om, at der aldrig vil ske dem noget.
Men man balancerer på en knivsæg mellem overlevelse og katastrofen -
- og den visse død.
Jackie Stewart kom ud for en frygtelig ulykke på Spa.
Han var fanget i sin bil, der lå på hovedet, gennemblødt af brændstof.
OTTE STJERNEKØRERE FORULYKKER UNDER SKYBRUD
Det, man frygtede mest dengang, var brand.
Bilerne var kørende bomber, for skete der en ulykke, -
- var der brændstof overalt, og så brød bilen i brand.
Da Jacky forulykkede, brugte ingen sikkerhedssele.
Man foretrak at blive kastet ud af bilen.
Det viser, hvor amatøragtige vi var. Arrangørerne, holdene og kørerne.
Jacky og Jackie slap med livet i behold, -
- og så blev de hinandens rivaler under revolutionen.
Ickx vandt i Zandvoort i 71.
Og den anden Jackie vandt sit andet verdensmesterskab.
Vi var modstandere. Det var ren konkurrence.
Den flyvende skotte blev formand for kørernes forening.
Og som verdensmester var han lederen af oprøret.
I skal have sikkerhedssele på. Det duer ikke uden.
Men den unge dreng ville ikke være med i fagforeningen.
Jacky troede ikke på sikkerhedsbevægelsen.
Jacky ville ikke være med i kørerforeningen, -
- for det passede ikke ind i hans image.
Jeg håber ikke, løbet kommer i gang.
Hvorfor ikke?
- Så kunne vi lave noget andet. - Okay.
Jeg var ikke med i det, for sådan er jeg bare.
Han brød sig ikke om trusler.
"Vi kører ikke i morgen, medmindre I gør sådan og sådan."
Fagforeningstaktik.
FIA var svag dengang og bestod kun af arrangørerne, -
- så sporten var ikke ordentligt organiseret.
For mig var det hele ganske enkelt.
Vi skulle have bane-ejerne til at indse, de skulle gøre noget mere.
De skulle sætte flere hegn og barrierer op, og det kostede penge, -
- og før behøvede de ikke bruge nogen penge på banerne.
Stewart blev Formel 1's stjerne, mens der blev opsat stålbarrierer -
- på baner som Zandvoort og Silverstone.
Max Mosley blev bilbygger og ejer af holdet March Engineering.
Bernie Ecclestone sluttede sig til ham i paddocken som ejer, -
- efter han købte Jack Brabhams hold.
Og på aerodynamiske vinger ankom et nyt kuld unge fartdjævle, -
- som skulle udfylde de tomme førersæder.
Vi var bevidste om, at kørerne respekterede hinanden, -
- fordi de, lidt som kamppiloter i anden verdenskrig, vidste, -
- at de måske ikke ville klare den.
Der var Jody Scheckter fra Sydafrika.
Den stille østriger Niki Lauda.
John Watson fra Nordirland.
Andre briter: James Hunt.
David Purley.
Og Roger Williamson.
Supersvenskeren Ronnie Peterson.
Playboyen Peter Revson, hvis familie grundlagde Revlon.
Og den franske renæssancemand Francois Cevert.
Han blev håndplukket af Stewart for holdejeren Ken Tyrrell.
Jeg hedder Francois Cevert. Jeg er ikke millionær.
Jeg er racerkører, og jeg elsker motorsport.
Han var som en ung kamphane. Han så enormt godt ud.
Hans øjne var helt utrolige. Han var damernes ven.
Francois forgudede Jackie.
Han var næsten lige så god som Jackie.
Vi havde nok et af motorsportens stærkeste hold.
Alt, jeg vidste om sporten, lærte jeg ham.
- Hvad synes du om Emerson som kører? - Hvem?
- Ham, der vandt verdensmesterskabet. - Nå, ham.
Colin Chapman havde sin fjerde verdensmester på otte år.
En genial, ung brasilianer ved navn Emerson Fittipaldi.
Vi var 21 kørere i grandprixerne. Oddsene for overlevelse var 7 til 1.
Colin sagde: "Emerson, jeg vil ikke for tæt på dig, -
- du ved, hvor farligt det her er. Jeg kan miste dig når som helst.
Cevert er din største trussel, men jeg tror, du vinder.
Sådan var Chapman.
Mit første grandprix var på Silverstone.
Graham Hill kom gående ind. Det var, som hvis Gud var ankommet.
Men hvis man ikke kan konkurrere mod dem og sætte sig i bilen, -
- og i bogstaveligste forstand sætte livet på spil, -
- bør man ikke være med.
Bilerne danner nu startopstillingen.
Der vil de kun holde i få sekunder, inden løbet sættes i gang.
I begyndelsen prøvede man bare at bevise, at man var hurtig nok.
Så hejses flaget.
Jackie Stewart kører inderst bag Ronnie Peterson.
Jackie Stewart fik en blændende start.
Peterson holder stadig Stewart bag sig, -
- da de kører ind i Copse-svinget for første gang.
En kører skal presse sig helt ud til grænsen i hvert et sving.
Man skal helt ud til grænsen.
Så er det Francois Cevert, Jody Scheckter mister kontrollen.
Jody Scheckter er blevet påkørt i slutningen af første omgang.
Jody Scheckter i McLaren-bilen.
Stopper de løbet? Her kommer Jackie Stewart med høj fart på.
Og Ronnie Peterson!
Man er fuld af adrenalin, og man griner næsten på vej til pitten, -
- indtil man fortæller gutterne, hvad der er sket.
11 biler blev smadret, men der var ingen, der døde.
Det var held.
Silverstone-ulykken var nok den største i sportens historie.
Man skal holde hele vejen hjem for at vinde.
Det næste løb var det hollandske grandprix på Zandvoort.
Vi var oppe på en bakke, for der kunne min far filme fra.
Og man kunne gå ned til et hegn, som var lige ved barrieren.
Som 11-årig ville jeg bare ned til den heksegryde af lyd og farver.
Lyden gennemtrænger ens knogler og ender et sted i maven.
Jeg kan huske, første gang jeg så bilerne komme.
Jeg vidste, det her var min verden.
Otte omgange inde i løbet kørte en enkelt bil ind i den nye barriere.
Jeg så en bil flyve gennem luften. Jeg kunne se ind i cockpittet.
Men det var kun et glimt, og så smadrede bilen mod asfalten.
I 1973, mens jeg havde March, skete det for Roger Williamson.
I en af vores biler. Han var en nær ven.
David Purley bremsede op og steg ud. Han prøvede at løfte bilen rundt.
Og der var mange, der bare så på. Der var ingen, der hjalp ham.
Han var desperat.
Vi passerede ham på hver omgang. Der blev viftet med gule flag, -
- så farten blev sat ned, men løbet blev aldrig stoppet.
Dengang stoppede man ikke bare løb.
Jackie var nok sportens største ambassadør, -
- og han gjorde meget for at øge sikkerheden, -
- men hvis han skulle køre, så kørte han.
Når visiret bliver slået ned, er der ingen sorg, drama, problemer.
Smerte og lidelse. Det var først da visiret blev slået op igen, -
- at virkeligheden ramte en igen.
Williamson er død. Der er ingen æresrunde.
I racerløb er vi alle lige.
Som i resten af livet har man brug for held.
Det var et skræmmende syn for en 11-årig.
Men også fascinerende. Hvad skete der dog?
Jeg tror, de troede, vi var gladiatorer.
Og hvis man gik ind på Colosseum, vidste man, der var løver.
Der var en risiko for, man ikke kom ud igen.
Jeg begyndte at græde, men tænkte også:
"Hvordan kan man græde over en, man intet vidste om?"
Han var en almindelig arbejderklassedreng, -
- som havde arbejdet sig op. Sådan noget påvirker en voldsomt.
Det år Roger Williamson døde, gjorde FIA det obligatorisk, -
- at der skulle være rednings- og brandudstyr til stede.
Doghouse Club samlede penge ind til dræbte køreres familier.
Fordi der var noget, man kunne have gjort, -
- var det måske amoralsk. Men det kan man måske ikke sige sådan.
Folk ville jo gerne.
Det eneste, det krævede for at overtage en afdøds plads, -
- var mod og penge.
Lord Alexander Fermor-Hesketh, baron af Hesketh.
Lord Hesketh var 22 år gammel, da han startede Hesketh Racing.
Det var et tilfælde, jeg begyndte med motorsport.
Jeg havde lige mødt den smukkeste luder, -
- og så så jeg et postkort med en charmerende bamse på.
Så tegnede jeg en styrthjelm på bamsen. Og et Union Jack.
Det føles som et af de gode, gamle hold, -
- og alt, der i sandhed er britisk, bør vel støttes.
Vi ville egentlig bare more os.
De var fra overklassen, ikke? Lord Hesketh og de andre.
De seriøse journalister mente ikke, man kunne deltage i Formel 1 sådan.
Champagne og sjov? Den går ikke.
Ingen billeder, tak.
Vi har en kører i Formel 2, som ikke har det bedste ry, -
- men han kører rigtig stærkt.
Han blev kaldt Fejeblads-Hunt, fordi han tit smadrede biler.
Det var ikke så meget anderledes end at eje en meget dyr væddeløbshest.
Og jockeyen var så James Hunt.
Er det bare en lydprøve? Hvad så hvis jeg siger pik og patter?
Kan vi fjerne det igen?
Han drak en del og røg sjove sager.
Han havde det sjovt. Han scorede mange piger.
Det var den slags, man læste om i tegneserierne som barn.
James var det, enhver dreng drømte om at være.
James var tiltrækkende som person. Han tiltrak ikke kun piger, -
- han tiltrak også mange mænd.
Altså ikke på den måde.
Han var bare så charmerende og fri. Det skræmte nogle mennesker.
Når man tager rundt til løbene, lærer man alle at kende her.
Det er som én stor familie.
Der er stor interesse for det.
Det var sjovt. Det var en verden fyldt med unge mennesker.
Bakkenbarter, bukser med svaj. Hippietiden.
Fire timer vest for Woodstock afholdtes en Formel 1-fest -
- hvert år i to årtier.
Alle boede i Seneca Lodge.
Alle amerikanerne råbte og skreg. Det var helt fantastisk.
Watkins Glen var et sted, der skabte mestre.
Jochen Rindt vandt sit første grandprix der.
Det gjorde Emerson Fittipaldi også.
Francois Cevert vandt i 71 og blev nummer to efter sin mentor i 72.
I 1973 kom Tyrrell-teamet til Watkins Glen med Jackie Stewart, -
- som allerede havde taget sit tredje verdensmesterskab.
I 1973 besluttede jeg at stoppe efter Watkins Glen.
Mit grandprix nummer 100.
Det var stadig hemmeligt, at Jackie ville trække sig.
Kun tre mennesker vidste det. Francois vidste det ikke.
Jeg ville ikke sige det til min kone, for hun skulle ikke sige:
"Hvis det er så farligt, hvorfor så ikke stoppe med det samme?"
Det var en fantastisk følelse.
Den vinge jeg har, er så lækker, -
- at det faktisk er rart for køreren.
Det er ...
Cevert tænkte, at han var klar til at blive topkører nu.
Det ville han bevise til kvalifikationen det år.
KVALIFIKATION
- Hvem er det? - Cevert.
- Hvor slemt er det? - Meget slemt.
Cevert! For satan ...
Jeg ankom først, og jeg sprang ud af bilen for at hjælpe ham.
Jeg prøvede at løsne hans sikkerhedssele, -
- og da vidste jeg, det var forbi.
Det er slemt. Jeg har aldrig set noget lignende.
Det var et frygteligt syn. Ingen bør se den slags.
Der var ikke noget i vejen med bilen. Der blev bare kørt for stærkt.
Han ramte en barriere, røg hen over banen og ramte den anden barriere.
Så røg bilen om på hovedet. Hvis barrieren havde været højere, -
- ville han måske have klaret den, men det finder vi aldrig ud af.
På grund af ulykken afsluttes al træningskørsel nu.
Jeg gik tilbage til pitten. Jeg sagde ikke noget til Colin eller min kone.
Jeg gik bare ud på parkeringspladsen, hvor der ingen andre var.
Jeg ville bede til Gud og finde ud af, hvad jeg dog lavede der.
"Hjælp mig."
Bliv venligst stående under Frankrigs nationalsang, -
- som afspilles til Francois Ceverts minde.
Jeg deltog ikke i løbet dagen efter af respekt for Francois.
Det var ikke af hensyn til min egen sikkerhed.
Det var en trist måde at slutte karrieren på, -
- men på den anden side var det nok en grund til, jeg ikke ville mere.
Det var en god beslutning ikke at køre. Det var meget trist.
Jeg var bare så vred over, at sporten kunne fungere på den måde.
At den ikke ville ændre sig. Få styr på tingene.
Det var et kvarter før løbet, og jeg var i pitten.
Bernie spurgte, hvad jeg lavede.
Jeg sagde: "Francois er død." Han sagde: "Og hvad så?"
"Han døde, mens han gjorde noget, som, indtil det sidste sekund, -
- gav ham så megen glæde og tilfredsstillelse.
Du er racerkører. Gør dit arbejde."
Alle vil gerne gøre deres lidenskab til en levevej.
Det er det, jeg har gjort.
Jeg nyder alle aspekter af motorsporten.
Det er min lidenskab.
Når dem, der fløj kampfly over Tyskland, kom tilbage, -
- og de vel havde mistet 15 % af deres eskadre, -
- så gik de på bar. Og det var der en god grund til.
Nogle gange må man spørge sig selv, om man vil løbe den risiko.
Om man er parat til at miste livet. Og hvis ikke, skal man ikke være med.
Jeg sagde til mig selv, at jeg måtte glemme, hvad der var sket.
For jeg elsker Formel 1.
Det er som narko. Man bliver afhængig af det.
I 1974 begyndte Emerson Fittipaldi at udfylde tomrummet efter Stewart.
Både som den hurtigste kører og som sikkerhedsfortaler.
Nu var der barrierer langs de fleste baner, -
- og endnu to kørere var blevet dræbt i sammenstød med dem.
Amerikanske Peter Revson -
- og en ung, østrigsk kører i sit blot andet løb.
Helmut Koinigg.
Brandmanden kom ud med hans hjelm. Hans hoved var stadig i den, -
- for han røg under barrieren. Den havde kappet hovedet af ham.
Det var et mareridt.
Jeg kan huske Barcelona. Fredag morgen efter træningen -
- så jeg barrieren, der manglede møtrikker.
Jeg sparkede til en af dem, og den faldt ned.
Fittipaldi, som nu kørte for McLaren, nægtede helt at køre.
Arrangørerne truede med at beslaglægge alle biler, -
- hvis den forsvarende mester ikke kørte.
Jeg tænkte: "Det er ufatteligt, en global sportsgren styres sådan her."
Kørerne holdt møde i Texacos camper.
Vi måtte virkelig kæmpe mod arrangørerne.
Banen lå i højlandet uden for Barcelona.
Og den fredag eftermiddag var der helt stille der.
Så hørte vi lyden af bare én bil.
"Det må være Ickx."
Jackie Stewart havde trukket sig tilbage, -
- men den anden Jacky jagtede stadig mesterskabet.
Den unge Ickx havde overtaget Fittipaldis plads hos Lotus.
Som racerkører må man være individualist. Og selvisk.
De reagerede alle sammen på lyden, og så kørte de alle sammen ud.
Stemningen var meget intens.
Holdmekanikerne sad og boltede barriererne fast.
På løbsdagen holdt Fittipaldi ord.
DET SPANSKE GRANDPRIX MONTJUÏC 1975
Jeg kørte én omgang som forsvarende verdensmester.
Så tog jeg tilbage til Geneve, og da jeg landede, -
- ventede schweizisk tv på mig.
Jeg vidste ikke, hvad der var sket i løbet.
Bagvingen på Rolf Stommelens Embassy-Hill-Lola røg af, -
- så bilen smadrede ind i barrieren.
Vi var omkring 25 omgange inde i løbet, og jeg sagde:
"Åh gud, det er Rolf. Han røg ud til publikum."
Stommelen overlevede, men fire andre blev dræbt.
Jeg mener, vi alle kan lære noget af det her, -
- for det viste, at det, der er vigtigere end penge, -
- er menneskeliv.
Ikke kun kørernes liv, men også publikums.
Når kørerne bekymrer sig om sikkerheden, -
- så kører de ikke længere stærkt.
Hvis man tog alle Formel 1-kørere, selv de nuværende, -
- og sagde: "Her er to biler. Den der er meget sikker.
Den anden er ekstremt farlig. Hvis du forulykker i den, er du nok død, -
- men den er to sekunder hurtigere per omgang", -
- så ville der slet ingen diskussion være.
De ville alle vælge den farlige bil.
Det er derfor, det er dem, der arrangerer løbene, -
- der må tage ansvar.
Få uger efter den fejlslagne strejke i Spanien -
- opstod der en sær rivalisering på Zandvoort i Holland.
En kamp mellem to kørere blev afgørende for revolutionen.
Der var træning om fredagen, og det var fantastisk.
Skyfrit om lørdagen.
Og pludselig søndag morgen pisser det ned.
Det står ned i stænger.
Alle havde gang i skruenøglerne og satte vinger på.
Jeg sagde: "Vi aner ikke en skid om, hvordan man justerer en bil."
"Vi må hellere lade den være, som den er."
James kører fire omgange, og han er foran begge Ferrarier.
Når James Hunt nærmede sig, væltede folk hen til hegnet.
Pludselig så man en hvid bil, en rød bil.
Niki Lauda i Ferrarien, som kom tættere og tættere på.
"Hold ham bag dig, hold ham bag dig."
Og så vandt vi.
James Hunt holdt Niki Lauda i sin kraftfulde Ferrari bag sig.
Det gav Team Hesketh deres første sejr efter tre år.
Det er fantastisk. Ren David og Goliat.
Playboy-garagisterne havde sejret -
- over det mest sagnomspundne hold i Formel 1.
Vi festede bag i en lastbil. Og jeg endte med et ordentligt blackout.
Det var noget særligt, for den eneste, der tog mig alvorligt, -
- var Il Commendatore, men han var også den eneste, der betød noget.
Hr. Ferrari var motorsportens mest hyldede mand.
Han sagde engang, at aerodynamik var for folk, -
- der ikke kunne bygge motorer.
Men han havde heller ikke vundet et mesterskab siden 1964.
Før Lauda.
NIKI LAUDA VERDENSMESTER 1975 FERRARI
I Italien er der mange voldsomme følelser om et hold.
Vinder man, er det fint. Taber man, bliver det meget svært.
Niki var klog. Teknisk dygtig. Nok den ideelle Ferrari-kører.
Niki er meget teknisk. Kølig.
James var meget emotionel af en englænder at være.
Han kom ind i min vogn før hvert løb. "Emerson, må jeg låne dit toilet?"
Med én storslået sejr i sækken forlod Hunt bamsen -
- for at have en chance for at vinde mesterskabet.
Han fik kontrakt hos holdmesteren fra 74, McLaren.
Den tid der, de fem år. Han fik en ny fremtid.
McLaren-holdet var meget organiseret. Alle havde uniformer på.
Men James klædte sig, som han ville.
Mens Lauda påtog sig lederrollen i kampen for en sikrere sport, -
- blev Hunt sportens nye stjerne.
Jeg ved ikke, om kørerne i dag fester til klokken tre om natten -
- og derefter sætter sig i bilen. Hvem ellers kunne det?
Man kan ikke nå det niveau ved bare at være sig selv.
Til en vis grad skal man være sådan, som en racerkører bør være.
Hurtig.
Hunt fik poleposition i de første to løb i 1976.
Lauda fik sejrene i hus.
De respekterede hinanden, men der var en trang der ...
Niki ville så gerne være cool, og det var han ikke helt.
Han drillede tit James.
Hvad med ham James Hunt her i weekenden?
Han vandt i Holland, så han er en stærk konkurrent nu.
Niki rystede sine modstandere bare ved at tale med dem.
Hunt fik sin første sejr i Spanien, men han blev diskvalificeret, -
- da hans vinge blev fundet for bred.
Jeg ved ikke, hvor bred den er. Jeg kendte ikke reglen.
Jeg kører jo bare.
I Monaco tog Lauda føringen i første sving, -
- og han så sig aldrig over skulderen.
Det var hans fjerde sejr på seks løb.
Han virkede ikke så hurtig, men han vandt løb.
Og man vidste, han ikke ville gøre noget dumt.
Hunt kom tilbage i Frankrig. Og efter en omdiskuteret start -
- vandt han på hjemmebane i England.
Der har vi flaget, og James Hunt har vundet det britiske grandprix.
De har ændret reglerne for vinger, men du er stadig hurtig.
- Hvordan gør du det? - Store nosser.
- Glem det. - Må de ikke trykke det?
Men det passer.
Forskellen på to kørere er måske, hvor meget de brænder for at vinde.
Talentet er måske lige stort. Og det uanset hvordan vejret nu er, -
- når man er på banen.
Monza, Spa, Monaco. Det var ret berømte baner.
Men der var en bane, der ansås for at være et symbol på ren racerkørsel.
Den størst mulige udfordring.
NÜRBURGRING DET TYSKE GRANDPRIX
I skyggen af de tyske Eifel-bjerge ligger et monster af en bane.
En omgang er 22 kilometer lang.
168 sving. Dengang var der 17 bakker, -
- så man fløj 17 gange på Nürburgring.
Hvis en bil røg af banen, så man den aldrig. Den forsvandt mellem træerne.
Eller ned i en slugt.
Hitler fik den bygget under depressionen.
Det er den mest udfordrende og givende bane, -
- den farligste og største racerbane i verden.
At vinde på Nürburgring betyder, man har haft sit livs løb.
DET TYSKE GRANDPRIX 1976 NÜRBURGRING
I 1976 bad den forsvarende mester og førende kører, Niki Lauda, -
- kørerforeningen om at boykotte Nürburgring, -
- fordi den ikke var sikker nok.
Brandsikkerheden var ikke i orden. Det ville kræve en hær af brandmænd.
Det er op til jer, om løbet skal fortsætte.
Hunt stemte for, at man skulle køre. Lauda tabte afstemningen -
- med kun én stemme.
Jeg kom rundt i svinget. Han holdt sidelæns, og bilen stod i flammer.
Brett Lunger stiger ud af sin Surtees og går ind i flammehavet.
Ferrarien var bygget anderledes op. Art Merzario havde kørt Ferrari.
Han kunne komme ind under remmene. Jeg lå oven på bilen.
Jeg tog fat i Nikis skuldre og hev ham ud af bilen.
Endelig trækkes Lauda fri af det brændende inferno.
Jeg kan huske, han spurgte: "Hvad med mit ansigt?"
Han vidste ikke, at han havde indåndet en masse giftige dampe -
- fra bilens brændende kunstharpiks og fiberglas.
Folk begyndte allerede at tale om ham i datid.
Vi var sikre på, at vi ville høre i radioen, at han var død.
Jeg kunne ikke se noget. Jeg lyttede bare.
Det må have været på hospitalet. Min kone kom ind på stuen, -
- og hun begyndte at græde. Det hjalp bestemt ikke.
Det sagde jeg senere: "Hvorfor græd du, da du kom ind?"
"Jeg blev ked af det. Jeg kunne kun genkende dig på fødderne."
Det var, fordi jeg var så slemt forbrændt. Hun fik et chok.
Det var det, der var problemet. Jeg måtte kæmpe for at holde mig i live.
Fem uger senere sad jeg i bilen igen på Monza.
MONZA DET ITALIENSKE GRANDPRIX 1976
Niki kom ned i pitten til mit team og sagde: "Tak, Brett."
Og så gik han igen.
Jeg vidste godt, det var farligt.
Den letteste måde at komme tilbage på er at køre så hurtigt som muligt.
Jo længere, man venter jo mere bekymret bliver man.
Han blev nummer fire og holdt liv i sine mesterskabsdrømme.
Det er det modigste, jeg nogensinde har set.
Efter alt det, han har været igennem, vil jeg gerne se ham i front.
Hunt havde ryggen mod muren og vandt to løb på ren vilje.
Men der var også noget magisk over det, Lauda gjorde.
Han var en hård konkurrent, -
- men de fleste betvivlede hans mentale helbred.
Ulykken gav ham karisma.
HUNT VINDER IGEN
LAUDA NUMMER TRE
De blev ... Jeg kan ikke lide at tænke på det.
De var playboys sammen. Forstår du, hvad jeg mener?
Velkommen til det japanske grandprix.
Det er den mest spændende sæsonafslutning i over ti år.
Hunt og Lauda kæmper om mesterskabet.
Lauda fører med blot tre point. Sikke en sæsonafslutning.
De kørte i det japanske grandprix, og alle ville vise det.
Alle tv-stationerne sagde: "Lad os ..."
"Ups, vi har ikke rettighederne."
"Hvordan klarer vi den?"
I 1976 var Bernie Ecclestone og Max Mosley blevet venner og partnere -
- i Formula One Constructors' Association, -
- en løs sammenslutning af garagistes, uafhængige bilbyggere.
Bernie kendte sine lus på gangen. Han var en fremragende taktiker.
Det tog ikke Bernie lang tid at regne ud, at arrangørerne tjente stort, -
- og at holdene blev snydt.
Bernie sagde:
"Jeg har købt tv-rettighederne globalt for en million dollar."
Der var ti hold. "I kan få 10 % af dem for 100.000."
Der sad der så ni idioter. "Jeg kan teste mange biler for de penge."
Jeg sagde nej tak, og det gjorde alle andre også.
Sådan fik Bernie rettighederne. Ret ynkeligt, egentlig, -
- men det er sådan, man skaber sig en formue.
Brabham-ejeren endte med at sælge sit hold, -
- men han har ejet de kommercielle rettigheder til Formel 1 -
- siden 1976 og opgøret i Japan.
Bernie sagde til tv-stationerne, at de kunne få rettighederne, -
- men de skulle vise alle grandprixerne.
Og derfra kender vi jo historien.
FUJI-BANEN DET JAPANSKE GRANDPRIX 1976
Det regnede hele dagen i Fuji, og vi kunne ikke køre.
Klokken fire om eftermiddagen kom løbslederen og sagde:
Vi må sætte løbet i gang nu på grund af tv.
"Men det regner jo stadig," sagde jeg.
Dengang var det mere et diktatur end et demokrati.
Jeg sagde, løbet skulle i gang uanset hvad.
Det japanske grandprix er i gang. James Hunt fik en sublim start.
Det er lige det, han vil! Være foran alle de andre.
Når man fører, bliver man ikke sprøjtet til med vand.
Når man er nummer to, tre, fire eller noget, -
- bliver man sprøjtet til med vand og kan intet se.
James Hunt fører i sin Marlboro McLaren.
Det er den start, han har brug for.
Der var kun omkring 20 % udsyn, især i begyndelsen af løbet.
Se, hvor tåget det er. Hvordan kan de overhovedet se noget?
Man kører 290 i timen, lytter, og man kigger ud på siden af vejen.
Hvis bilen foran stopper op, har man problemer.
Jody Scheckter kører inderst, måske for at få bedre vejgreb.
Lauda er allerede i pit. Han taler med Forghieri, -
- som er leder af Ferraris hold.
Hvad er der sket med Lauda?
Niki besluttede at stoppe.
James Hunt fører. Lauda er tilsyneladende allerede ude.
Det var det.
I mine 40 år i sporten kan jeg ikke huske andre kørere, -
- der stoppede, fordi det var farligt at køre. Helt utroligt.
Han går i spin! Ryger han nu helt ud af løbet og mesterskabet?
Det kræver nosser at træffe sådan en beslutning.
Nogle synes måske, det er kujonagtigt.
Det er nok lige det modsatte.
Han gik imod alt, hvad en Ferrari-kører bør gøre.
Man kører for Ferrari, ikke for en selv, og bliver det ens død, -
- så er det bare sådan, det er. Dø, hvis det er, men dø i bilen.
Ferrari syntes, det var pinligt. "Motoren er i stykker ..."
Lauda blev vred, da han hørte den undskyldning.
Han sagde det ligeud.
Han satte sig op imod Ferrari-myten. Han sagde nej.
Hvem har før sagt Enzo Ferrari imod?
Jeg har aldrig kunnet tilgive Niki Lauda.
Han syntes, det var for farligt for ham, og han glemte -
- de 50-60 mennesker på holdet, der hjalp ham.
De tusinder af mennesker i Italien.
Han glemte dem alle sammen. Deres elskede Lauda -
- var egoistisk og sagde, at han ikke ville køre.
Jeg fortryder det ikke.
Jeg havde jo allerede set, hvad der kan ske.
Der er fire omgange tilbage, og James Hunt er nummer to.
Mesterskabet var ikke afgjort, -
- for James skulle mindst blive nummer tre.
James Hunt er i pitten med et slidt dæk og en punktering.
Der har vi Mario Andretti, som fører.
Hvor ender Hunt, når han kommer ud af pitten?
Er han stadig i kamp om mesterskabet?
James Hunt sætter alt ind. Lige nu ligger han nummer fire.
Hunt overhaler Alan Jones. Nu er han nummer tre -
- og dermed kommende verdensmester.
Holder hans bil hele vejen?
Mario Andretti vinder løbet, og her kommer Hunt.
James Hunt har taget mesterskabet!
Da han steg ud af bilen, vidste James ikke, at han var mester.
Han troede, han blev nummer fire.
Giv mig noget at drikke.
Vandt vi virkelig?
Hunt blev verdensmester med ét point.
En dramatisk Formel 1-legende. Den vil man altid huske.
Da jeg mødte Niki, var det første, han sagde: "Jeg elskede din far."
Min far ønskede, han kunne have delt mesterskabet med Niki.
De levede og åndede begge for sejren, og han ville dele den med ham.
Men det kunne han selvfølgelig ikke.
Der kan kun være én vinder.
JAMES HUNT FORMEL 1-MESTER 76 MCLAREN-FORD
Det var hans stjernestund, tror jeg. Fra da af ændrede Formel 1 sig.
Hunt fik sejren, -
- men det var Laudas beslutning om at stoppe, -
- som ændrede sporten for evigt.
Hvis de hurtigste kørere nægter at køre af frygt for deres liv, -
- mens hele verden ser på, kan Formel 1 ikke eksistere.
Det var ikke en god ting, at kørere døde.
Publikum vil ikke se dem dø på tv, lige i deres stuer.
Ugens store begivenhed er det britiske grandprix.
Sikkerheden kom med pengene.
Og det skyldtes tv. Det var det, der var gennembruddet.
Det passer ikke helt. Pengene hjalp, -
- men sikkerheden afhænger af dem, der styrer sporten.
De nye mænd, der førte an i kampen, var selv overlevende.
Det stod klart, at noget måtte der gøres.
Et årti efter Jim Clarks død chokerede verden, -
- hyrede Bernie Ecclestone den førende neurokirurg i London -
- som officiel løbslæge for Formel 1.
Det var Bernies ide at hyre en læge, professor Sid Watkins, -
- en anerkendt hjernekirurg.
Det første år med Bernie var svært, -
- for ingen ønskede, at Sid Watkins var til stede.
De havde deres egne læger, og de brød sig ikke om en englænder, -
- der ville ændre på tingene.
Ved det tyske grandprix i 78, Watkins' fjerde løb, -
- forbød løbsarrangørerne lægen at styre begivenhederne.
Bernie sagde: "Pak bilerne sammen. Vi smutter."
Løbslederen sagde: "Hvad skal jeg gøre med de 80.000 tilskuere?"
Bernie sagde: "Bed dem rende mig i røven."
Så sagde de: "Lægen er alligevel velkommen."
Man sagde, at Sid Watkins var den eneste, Bernie altid bøjede sig for.
Fire løb senere oplevede han på egen hånd, -
- hvor galt det kan gå i Formel 1.
Vi så det på tv. James trak Ronnie ud af bilen.
Jeg kunne ikke komme derhen for politiet i omkring 20 minutter.
Det var rent kaos.
Supersvenskeren Ronnie Peterson fik knust begge ben i ulykken.
Til sidst kom Ronnie med en helikopter, og løbet blev genoptaget.
Colin Chapman vandt sit syvende og sidste mesterskab med Andretti.
Og han mistede sin femte kører.
Peterson døde af en blodprop næste dag.
Det var som at få et sværd gennem hjertet.
Han burde ikke være død af det.
Hvis dr. Watkins havde fået lov til at styre tingene på Monza, -
- ville Ronnie Peterson nok have siddet her ved siden af mig.
Peterson var med i mit første løb.
Alle de andre fra dengang var stoppet eller døde.
Den dag Peterson døde, sluttede min barnlige tilgang til Formel 1.
Og det var også et vendepunkt for sporten.
Fra da af kørte dr. Watson med i en sikkerhedsbil -
- under hver start, i den farligste omgang af alle løb, -
- så han kunne komme hurtigt frem i tilfælde af en ulykke.
Det var min opgave at passe på kørerne, og det gjorde jeg.
Han standardiserede lægehjælpen i Formel 1 -
- og krævede, der skulle være skadestuer på alle baner -
- og helikoptere klar ved alle løb og træninger.
Sid Watkins var den bedste.
Formel 1 mistede alligevel fire mand på fire år.
En exceptionel kører mistede sit liv i det, der efter min mening -
- var en ren motorsportsulykke.
Men kun to kørere mistede livet de næste 12 år.
Hvert dødsfald blev undersøgt grundigt af sportens ledere.
De var grumme påmindelser for dem, der kendte ærens pris alt for godt.
Det er frygtelig trist, men det er altid sket, og det vil altid ske.
Det er et vilkår i Formel 1.
Indtil ét dødsfald.
AYRTON SENNA SAN MARINO MAJ 94
Jeg var med i løbet, og det var en sær periode.
Vi havde mistet Roland Ratzenberger dagen før.
Alle tænkte over, hvad der mon nu ville ske.
SKRÆKWEEKENDEN
BARRICHELLO HÅRDT SÅRET
RATZENBERGER DRÆBT UNDER KVALIFIKATIONEN
Jeg kan huske, at vi talte om Ratzenberger.
Jeg troede ikke et sekund på, at det ville ske for Senna.
Den tredobbelte verdensmester var Formel 1-sportens nye stjerne.
Den ene kører, som kunne blive lige så stor som legenden Fangio.
Ayrton Senna kunne blive en superstjerne.
Han blev forgudet. Han var nok den mest populære verdensmester, -
- for han havde hele pakken, og han kørte med stil.
Han var et af de blideste mennesker, man kunne forestille sig.
Han blev ældre og begyndte at kæmpe for mere sikkerhed i sporten.
- Har du set Rubens? - Han er okay.
Han er selvfølgelig chokeret, men okay.
Søndag morgen inden løbet sagde jeg til ham:
"Du er den hurtigste kører. Hvorfor stopper du ikke?"
Han sagde: "Det kan jeg ikke. Jeg er nødt til at fortsætte."
Måske skulle jeg have talt hårdere til ham.
Men man har jo ansvar for alle drengene.
Og de var drenge for mig. Jeg var jo en del ældre end dem.
Jeg var ni år gammel, og min far fortalte mig, han var død.
I den alder er det svært at forstå, hvad det betyder.
Men jeg gik om bag bilen og græd.
Min far måtte ikke se mig, for man lader ikke en mand se en græde, -
- men jeg husker den dag tydeligt, og den påvirkede mig meget.
Den dag i dag ser jeg ham som den største kører nogensinde.
Den største forskel på Jim Clarks død den 7. april 1968 -
- og Ayrton Sennas den 1. maj 1994 er, -
- at verden ville vide, hvorfor det var sket.
Hvorfor er denne mand død?
Ayrton Sennas død blev transmitteret til millioner af stuer verden over.
Til folk, som ikke kendte til motorsport, men kendte til ham.
Nogen skulle have skylden.
FIA's nye leder var der, den dag Jim Clark døde.
Det er opslidende, at meget af pressen ikke forstår, hvad der sker.
Max Mosley var steget til tops i sporten få måneder før Sennas død.
De var meget fokuserede på, hvorfor Senna forulykkede.
Det er irrelevant.
Det er en sportsgren på grænsen af menneskelig og mekanisk formåen.
Der vil ske ulykker.
Spørgsmålet er ikke, hvorfor ulykken skete, men hvorfor han døde af det.
Mosley bad dr. Watkins lede en videnskabelig undersøgelse -
- af ethvert aspekt af Formel 1.
Max' budskab var, at uanset hvad der sker en bil, -
- så bør der ikke være en grund til at dø i den.
10. MARTS 1996 MELBOURNE
DET AUSTRALSKE GRANDPRIX
Min første tanke var: "Jeg håber ikke, jeg ender i træerne."
Hvis man flyver ind i træerne, er man død.
Så begyndte bilen at rulle. Det er som at være inde i en tørretumbler.
Da den stoppede, kunne jeg mærke en væske, som løb ind i min køredragt.
Jeg kunne lugte brændstof, og jeg troede, jeg ville brænde ihjel.
Vi havde frygtet lige det her i dette sving. Det var grimt!
Det var den første store ulykke siden Senna. Hele verden så på.
Det var det første løb, hvor de havde hævet nakkestøtten.
Det spillede en stor rolle for, at jeg slap uskadt.
Ikke alene overlevede han, han kom ud at køre igen i samme løb.
Da slog det mig, at vi var kommet videre. Det havde ændret sig.
Det var attituden, der var forandret. Senna satte fart i processen -
- med at se videnskabeligt på sikkerhedsspørgsmålet.
I et kapløb om at være hurtigst har overlevelse højeste prioritet.
27 SVING OMLAGT
HJULSIKRINGER PÅ ALLE BILER
Jeg har aldrig frygtet at dø eller komme til skade.
Gennem svingene med 270 i timen.
Det er en utrolig følelse. Man kigger nogle gange ud og tænker:
"Er jeg sindssyg?"
Det føles, som om man har kontrol over faren.
KULFIBERKAROSSERI
Der er nok lige så mange ulykker nu, som der var dengang.
BARRIERER AF DÆK FREM FOR STÅL
Men resultatet af dem er et helt andet.
Så du ulykken på tv?
Ja, og jeg så den live, da det skete for mig.
En kører nu til dags vil aldrig, håber jeg, finde ud af, -
- hvordan det føles, at døden hele tiden hænger over en.
Vi skulle ikke køre stærkt og dø.
Vi skulle køre stærkt og holde så længe som muligt.
Efter alt, hvad jeg har sagt om Jackie Stewart, -
- så sætter jeg virkelig pris på det, han satte i gang.
Emerson og jeg talte om det i dag. Vi er taknemmelige for at være i live.
At have vundet de løb, vi vandt, og have kørt.
Vi gjorde noget utroligt, helt på grænsen til det umulige.
I vore dage var det sådan, at begik man en fejl, -
- slap man nok ikke fra det.
Kørerne levede et glamourøst liv. De var helt utrolige.
Jeg elsker sporten, og det var så givende at være der med vennerne.
Jeg priser mig lykkelig for, at jeg var en af dem, der slap.
Vi kunne bruge udviklingen til at revolutionere sikkerheden -
- i den almindelige bilindustri.
Derfor er Formel 1 fantastisk. Den driver udviklingen af biler fremad, -
- men sikkerheden kommer i første række.
Der dør 3.000 mennesker på vejene hver dag.
Gør man en forskel på én procent, redder man 30 mennesker hver dag.
Det alene retfærdiggør det, der er kommet ud af Formel 1.
Men man hjemsøges jo altid af ens fortid.
Max mener, alle skal blive 100 år.
Jeg skuer ikke tilbage. Jeg skuer fremad.
Fortiden ligger bag os.
Vi er verdensmestre!
Åh nej! Mark Webber er røget op i luften!
Mark Webber røg helt op.
Ayrton Senna er stadig den sidste, -
- som har mistet livet i en Formel 1-bil.
Til minde om alle, der har mistet livet, mens de kørte ud til grænsen.
Oversættelse: Jesper Buhl Scandinavian Text Service 2015